Александър Пушкин
Когато край града замислен…

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

Когато край града замислен…[0]

Когато край града замислен аз вървя

и в гробището там поспра се и съзра:

решетки, стълбове и гробници солидни,

където гният в мрак покойници най-видни,

край блатото без ред стълпени в тесен кът,

подобно просяци, дошли за да ядат;

чиновник и еснаф спят в бели мавзолеи,

на скулптор неуспял нелепите идеи,

редици надписи във проза, в стихове

зарад сиятелства, достойнства, чинове,

за рогоносец дърт сълзливости амурни;

и липсват от крадец отвинтените урни,

и пресен, хлъзгав трап с прозинати уста

очаква новите стопани на пръстта —

такива размисли картината навява,

че зло униние духа ми завладява.

Да плюеш и да бягаш…

                                        Но мило е за мен:

на село, есенес, в превалящия ден,

по-дълго да побдя над гроба на предците,

където в свят покой отдъхват мъртъвците.

Най-скромни гробове, ала в простор голям,

и никакъв крадец не лази нощем там;

край древни камъни, край мъховете гъсти

минава селянин, въздъхва и се кръсти;

и вместо урни, бронз и мрамор знаменит,

безноси гении, харити с чорлав вид —

огромен дъб стои над гробове достойни,

полюшва се, шуми…

1836

[0] Написано е в Петербург на 14 август 1836 г. Във втората част на стихотворението Пушкин има предвид семейната гробница в Псковска губерния, където е родовото му имение Михайловское. Поетът погребва там майка си на 29 март 1836 г., Тогава той подготвя и собствения си гроб, където е положен десет месеца по-късно, на 6 февруари 1837 г. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.